Tak.
Det lød godt.
Jeg mener det. Det lød rigtig godt.
Måske lidt for godt. Lidt for velpoleret, for perfekt.
Lidt for formelt. Det skal lyde mere spontant.
Forstår I, hvad jeg mener? Husk, at denne type jazz-
-blev født på...bordellerne.
KONFERENCE I PARAPSYKOLOGI
Ikke blot udviklede arter viser tegn på fænomenet.
De hvirvelløse dyr gør også.
Sommerfugle, termitter og zebraer...
Alle disse dyr bruger telepati, når de giver ordrer-
-og udveksler oplysninger.
Dette kan let bevises:
Sættes en sommerfugl i bur, bliver den inden længe omgivet-
-af en mængde andre sommerfugle, som sværmer omkring den.
De kan komme flere kilometer derfra.
Det er et eksempel på telepati. Nyfødte børn har evnen-
-men mister den, når de lærer at kommunikere med ord.
Der er dog undtagelser. Nogle mennesker bevarer denne evne.
Helga Ulman er i Italien for at holde et antal forelæsninger.
Helga har en utrolig, telepatisk evne. Hun forbløffer os.
Jeg giver ordet til Helga.
Jeg minder om, at min evne ikke har noget at gøre med magi.
Der er heller ikke tale om mystik eller spådom.
Jeg opfanger ting, som sker, eller som allerede er sket-
-men jeg kan ikke spå om fremtiden.
Jeg opfanger tanker, når de opstår, somme tider længe efter.
En del tanker er så stærke, at de sætter fast i rummet-
-som et delikat spindelvæv.
De, min herre...
Herren på 3. række.
De har højre hånd i lommen.
Holder De ikke et nøgleknippe med fire nøgler i hånden?
Den ene nøgle er lang.
Det stemmer. Her er nøglerne.
Og De hedder Pietro...Pietro.
Jeg beklager udtalen... Valgoi?
-Det er korrekt. -Jeg har et spørgsmål til Dem.
-Kender De signora Ulman? -Nej.
Misforstå mig ikke, men har De opgivet Deres navn til hende?
Nej, da. Jeg bor i Bologna, og ankom hertil for tre timer siden.
-Det er ganske enkelt umuligt. -Tak.
Nej! Forsvind herfra! Nej!
Det må I undskylde.
Undskyld.
Der er noget... nogen her...
Nej, jeg ved ikke...
-Det må I undskylde. -Helga.
Det var... Jeg kan ikke forklare det.
Det var mærkeligt. Det føltes, som om nogen stak en kniv-
-ind i min krop... Det må I altså undskylde.
Nu har jeg det bedre.
Der var den igen! Den er her!
Døden findes i dette lokale.
Der er noget blandt os.
Jeg har fået kontakt med et ondskabsfuldt væsen.
Personens tanker kredser om døden. Forsvind!
Du...har allerede dræbt nogen.
Og du vil dræbe igen.
Den der sang... børnerimet.
Huset derovre.....
Og...døden!
Og blodet... Jeg er bange!
Rolig, signora. Rolig nu.
Vi gemmer alting. Huset skal se ud, som det gjorde før.
Ingen ved noget, og ingen må vide noget. Glem alt.
Vi må glemme alt, hvad der er sket.
For altid... for altid.
Er De dårlig?
Kan jeg hjælpe med noget?
Oplevelsen var skræmmende tydelig.
Det føltes, som om nogen stak en torn i min hjerne.
Jeg hørte hans tanker. De er syge grusomme og barnlige.
Da jeg stod foran tilhørerne, afslørede jeg ikke hele min viden.
Jeg skriver det hele ned i aften.
Du får mine noter i morgen.
Gør med dem, hvad du vil. Jeg fortæller dig det-
-fordi jeg nu ved, hvem morderen er.
Hvad er der? Noget galt?
En ondskabsfuld tanke. Den har sat sig fast herinde.
Jeg mærkede dens tilstedeværelse lige før.
Jeg må indrømme, at jeg er bange. Meget bange.
Jeg trænger til at hvile mig. Jeg er helt udmattet.
Aha? Skal vi tale om det nu?
I skal offentliggøre artiklen, mens jeg stadig er i Italien.
Ja. Jeg er alene hjemme.
Jeg er bare lidt oprevet.
Det skal du ikke tænke på.
Vi tales ved i morgen.
-Hinno, Marc. -Hvad betyder det?
Det må du forklare.
En af gæsterne i baren sagde det til mig.
Han påstod, det var noget, man sagde på Tahiti.
Eller var det på Madagaskar...?
Jeg er så fuld, at jeg allerede har glemt det.
Men det skulle betyde det samme som "Alla salute, cheers..."
"A votre santé, skål!"
Da jeg var i Amerika, mødte jeg mange folk som dig.
Folk, som drikker for meget.
-De overlever ikke ret længe. -Hvem siger, jeg vil det?
Du taler som en ægte masochist. Det falder dig åbenbart naturligt.
Det handler ikke om masochisme. Tværtimod.
Ved du hvad?
Når jeg er fuld, føler jeg mig lykkelig.
Desuden spiller jeg bedre.
For mig er et klaver som en smuk kvindekrop.
Når jeg kilder hende...
Gider du lige!
Apropos klaverspil, så er min pause slut.
Jeg må hellere gå tilbage og hamre i klaviaturet.
Ellers går jeg glip af aftenens hyre.
Godt nok. Op med dig.
Forskellen mellem os to er politisk.
Vi er begge to relativt dygtige pianister, ikke?
Men mens jeg er klaverets proletar-
-er du et borgerdyr.
Du spiller for kunstens skyld, og du nyder det.
Jeg spiller for at overleve. Det er ikke det samme.
Bravo! Det her var et kapitel i din filosofi, jeg ikke kendte til.
Det er helt nyt. Når jeg bliver fuld, skærpes mit intellekt.
Hvad var det?
Det lød som et skrig.
Hvem ved... måske blev nogen voldtaget.
Jeg drikker din skål, voldtagne jomfru!
-Hyg dig, Marc. Farvel
Farvel.
Fem slag, 12 sår, antagelig tilføjet med en slagterkniv.
Offeret er en kvinde ca. 35 år. Hun har skader over hele kroppen.
-Er De udlænding? -Ja, jeg er født i London...
...men jeg boede nogle år i USA, før jeg kom til Italien.
-Hvad laver De her i Italien? -Jeg er jazzpianist.
-Jeg underviser på konservatoriet. -De spiller klaver?
-De har ikke et rigtigt arbejde? -Jeg sagde jo, jeg er pianist.
Sikkert.
-Er det Deres eneste arbejde? -Synes De ikke, det er et arbejde?
Jo, da. Jeg ville aldrig hævde andet.
Jeg har faktisk en kusine, som spiller...
-Hvad? -Violin.
-Sære malerier, ikke? -Jo.
-Har I flyttet på noget herinde? -Er De vanvittig?
Vi rører ingenting. Er der noget, der ikke stemmer?
Nej... Det var bare en fornemmelse.
-Hvad var det, De ville vide? -Nå, ja. Offeret.
-De kendte hende? -Ja, jeg bor ovenpå.
-Vil De have kaffe? -Ja, tak.
Angående den mørke regnfrakke. Fortæl om morderens regnfrakke.
Jeg har aldrig sagt, at var morderens frakke.
Jeg så kun en mand iført regnfrakke løbe ud af huset.
-Godaften. -Nej! Forsvind herfra!
-Du må ikke være her. -Det er en sag for pressen.
Fingrene væk! Vi er midt i en kompliceret efterforskning.
-Er det ikke Gianna Brezzi? -Jo, hr. kriminalkommissær.
Hvem nævnte noget om en forbrydelse?
Selv jeg har mine kilder.
Offeret var også berømt i Italien.
Hun holdt tale på en vigtig konference i eftermiddags.
-Hvad var hendes arbejde? -Hun var en slags spåkone.
-Hun kunne læse folks tanker. -Ikke dårligt.
De derovre! Jeg er sikker på, at De overværede det hele.
De er hovedvidnet.
Ring til Mingozzi, Fabbroni. Og så ringer du til stationen.
Hvorfor tager I mig med? Jeg har sagt, hvad jeg ved.
De skal afgive vidneforklaring. De ved, hvordan bureaukratiet er.
De skal opgive fødselsdato, og fødselssted, samt pasnummer.
Det føles, som om mit hoved er ved at eksplodere.
Hvad fanden laver du her på dette tidspunkt?
-Jeg sad fire timer på stationen. -Nå, ja.
Jeg glemte alt om mordet.
-Hvordan gik det? -Hvordan tror du?
-Jeg følger dig hjem. -Nej, tak. Jeg klarer mig selv.
Jeg klarer mig selv, siger jeg jo!
Mit stakkels hoved!
-Hvor meget drak du? -Hvordan skal jeg kunne huske det?
Jeg husker intet fra i aftes, men jeg må have drukket en del.
-Kom med hjem og få en kop kaffe. -Nej, tak.
Jeg må hellere gå hjem i seng.
Farvel.
Carlo, så du manden, som stak af fra huset?
-En mand? -Ja, i en mørk regnfrakke.
Jeg tror, det var morderen.
Vent lidt. Jeg fik kun et glimt af ham bagfra.
Jeg kom ud for noget mærkeligt. Jeg ved ikke engang, om det er sket.
Da jeg kom ind i kvindens lejlighed-
-så jeg et maleri. Men kort efter var det forsvundet.
Hvad tror du, der skete?
Måske har nogen taget det, fordi det forestillede noget vigtigt.
-Hvad sagde du? -Maleriet forestillede noget vigtigt.
Nej, det tror jeg ikke. Det forestillede en gruppe ansigter.
Det var højst besynderligt.
Måske så du noget så vigtigt, at du ikke kan huske det.
-Jeg prøver bare at forstå, hvad... -Nogle gange er det, man ser...
...i virkeligheden bare indbildning.
Alting blandes i hukommelsen som en cocktail-
-og man kan ikke skelne de forskellige smage.
-Det er sandt, hvad jeg siger. -Nej, du tror det bare.
I virkeligheden handler det om din version af virkeligheden.
Det oplever jeg tit.
Manden med frakken er Giordani. Han er professor i psykiatri-
-og interesserer sig for parapsykologi. Han forsørgede Helga.
Manden med briller er Mario Bardi.
Han er et slags medium og var også en nær ven af Helga.
Skal vi gå?
Mens jeg husker det...
Tak. Det er altid rart at få morderens opmærksomhed.
-Jeg har faktisk ingen fyr. -Heller ikke jeg.
-Forhåbentlig ikke. -Jeg mente kæreste.
-Er det derfor, du er så irriteret? -Skulle jeg være irriteret?
Du kløer dig hele tiden. Dine hænder ryster. Hvad er der i vejen?
Jeg har jo sagt, at jeg er kunstner.
Kunstnere er følsomme sjæle. Forstår du det?
Vi har ikke elefanthud som I journalister.
Folk siger, jeg har en fin hud. Mærk selv.
-Ikke værst. -Den er fantastisk!
-Jeg kan få dig til at slappe af. -På kirkegården? Er du sindssyg?
-Nej. -Jeg har andet at tænke på.
Ja. Du er bange. Du tisser nærmest i bukserne.
-Og det hele er min skyld. -Jeg vil gerne se morderen.
-Jeg vil se ham i øjnene. -Du burde rejse hjem til England.
-Jeg har besluttet at blive her. -En pludselig indskydelse?
Måske. Jeg må koncentrere mig, så jeg kan huske.
Jeg ved, jeg så noget vigtigt den nat. Men hvad?
Kører du?
Vent. Du skal gøre sådan. Døren virker ikke.
Viva l'Italia!
-Sædet er i kaput. Er det ubekvemt? -Nej.
Vil du hjælpe mig med mordhistorien?
Laver jeg et scoop, slipper jeg måske for lokalnyhederne.
-Hvad laver du? Du lukkede døren! -Må jeg da ikke det?
Kun en mekaniker kan åbne den. Det var lige det, der manglede.
Pokkers!
-Bilen er ikke helt ny. -Kør hurtigere.
-Jeg lider af klaustrofobi. -Okay.
Hvorfor går alle boomerangfirmaerne i Australien i konkurs?
De går konkurs, fordi deres varer altid kommer retur.
Den var da go'!
-Er Carlo kommet? -Han kommer aldrig før kl. 22.
-Sig, jeg vil snakke med ham. -Selvfølgelig.
"Alt det, som findes i huset... Vi må gemme det".
"Ingen får noget at vide".
"Glemme..."
"Vi må glemme alt".
"For altid".
For altid...
Det var alt. Hun pegede mod midten af 6. eller 7. række.
-Husker De tilhørernes ansigter? -Nej, det er umuligt.
Vi stod i rampelyset. Salen var mørk.
Når jeg tænker efter, husker jeg, at mens Helga talte-
-var der en bevægelse fra 6. eller 7. række.
Nøjagtig hvad, ved jeg ikke.
-Hvilken slags bevægelse? -Vil De gentage spørgsmålet?
Jeg sagde: Hvilken slags bevægelse?
Svært at sige. Det var, som om nogen rejste sig og gik.
Men det var bare en følelse. Det var svært at se noget.
Hvad sagde jeg? Nu er du ikke anspændt længere.
Du knappede knapperne uden at ryste på hånden.
Sig ikke, jeg er anspændt. Jeg er, som jeg er.
Det skyldes mit kunstner-temperament.
Hvorfor blev du pianist?
Min psykolog siger, at jeg ubevidst hader min far.
Når jeg rammer tangenterne, slår jeg ham i virkeligheden.
Når alt kommer til alt, elsker jeg musik. Og du?
-Hvorfor blev du journalist? -Jeg elsker at arbejde.
-En kvinde skal være selvstændig... -Ikke mere ligheds-snak.
Det passer nemlig ikke. En mand er ikke som en kvinde.
Kvinder er sarte.
-Skrøbelige. -Sarte?
Skrøbelige?
-Hvad laver du? -Kom her.
-Hvad vil du? -Lad os lægge arm. Kom.
-Lad os se, hvem der er sart. -Arh, hold op!
Er du bange?
Du må ikke begynde, før jeg er klar.
-Det gælder ikke. Du må være loyal. -Det skal du også.
Du skal følge reglerne. Vi prøver igen.
-Godt. Mener du det? -Ja.
-Albuen skal røre bordet. -Jeg kender reglerne.
Vi begynder, når jeg siger til.
Er du klar? Så begynder vi. Rolig.
En...
To...
Tre... nu.
Det gælder ikke! Du løftede albuen fra bordet. Et gammelt kneb.
-Du snyder! Det er jo absurd! -Okay.
Du er en stor, stærk mand. Jeg giver op.
-Hvad skal vi nu? -Hvad vi skal?
Jeg går ingen steder med dig. Jeg går alene!
Sikkert. Men hvor skal du hen?
Jeg skal besøge en ven.
Jeg har andet at tage mig til end lægge arm med dig.
Jeg følger et vigtigt spor, men jeg afslører intet.
-Kom nu. Lad mig komme med. -Nej.
-Vi begyndte jo sammen. -Nej.
Ifølge statistikken kan man ikke arbejde med frigjorte kvinder.
Du kan sige, hvad du vil, men jeg arbejder alene.
Hør her... Gør, som du vil, din idiot.
Jeg fortsætter min egen undersøgelse, så må vi se, hvem der vinder.
-Udfordrer du mig? -Ja, det kan man godt sige.
Godt. Vent! Du har ikke sagt, hvornår vi ses igen.
-Aldrig mere. -Virkelig?
Vi kan vel ses i nat?
-Kommer du sent hjem? -Det ved jeg ikke.
Jeg prøver at ringe til dig.
-Okay. Men som sagt... -Undskyld mig...
-Sig bare, hvis du ikke har lyst. -Jeg ved ikke, hvornår jeg er hjemme.
Okay.
Farvel.
Fortæl mig sandheden.
-Synes du, jeg er grim? -Nej.
Hvad er der så i vejen? Er det min kropslugt?
Nej, da. Hvad mener du?
Ikke noget. Jeg undrer mig bare.
-Jeg er Marc, Carlos ven. -Kom indenfor, kære Marc.
Carlo snakker ofte om dig. Du er ingeniør, ikke?
-Nej. Jeg er pianist. -Pianist?
Sæt dig ned. Må jeg byde på en kop kaffe eller et glas likør?
Nej, tak. Jeg vil bare snakke lidt med Carlo.
-Han var ikke i baren. -Er denne likør passende?
Hov! Det er en Coca-Cola. Jeg laver kaffe i stedet for.
Jeg vil ikke være til besvær. Jeg vil bare snakke med Carlo.
Så kalder jeg på ham. Carlo!
Jeg er helt forvirret. Undskyld.
Carlo er lige gået. Følg med mig.
Sæt dig ned.
Fortæl om dig selv. Hvor længe har du arbejdet som ingeniør?
-Nej, jeg er pianist. -Og jeg har været skuespiller.
Se på billederne. Jeg var meget dygtig.
Det tvivler jeg ikke på. Men desværre var jeg ikke med...
Glem det. Da jeg giftede mig med Carlos far-
-ønskede han, jeg skulle droppe karrieren. Nu er den helt væk.
Nu trøster jeg med at spille klaver. Du spiller jo også klaver.
-Ja, jeg er jo pianist. -En ingeniør, som spiller klaver!
-Skal vi spille en duet? -Nej. Jeg har faktisk travlt.
Jeg vil meget gerne tale med Carlo om noget vigtigt. Ved du, hvor han er?
Han er hos en Massimo Ricci, som bor på Via Crescenzio nr. 28.
Undskyld. Jeg må være gået forkert.
Jeg søger Carlo. Hans mor gav mig denne adresse. Er han her?
-Ja. Kom bare ind. -Tak.
Han har haft det meget dårligt. Hvad mon der er hændt ham?
Han er stadig sløj.
Se selv. Han har siddet sådan i over en time.
Først drak han, som han plejer. Måske mere, end han plejer.
Derefter begyndte han at vrøvle.
Hej... hvem har vi her?
Du greb mig på fersk gerning.
Din ven Carlo er ikke blot en sut.
Han er også bøsse. Sikke en overraskelse.
Din seksualitet rager mig ikke. Men drikker du mere, dør du.
Jeg har jo sagt, at jeg er ligeglad.
Leveren og indvoldene er stået af.
Rejs dig op. Hold hovedet under vandhanen, så går vi en tur.
Jeg holder af ham, men han er altid trist. I dag drak han meget.
Han vrøvlede meget. Jeg troede, han var blevet skør.
Først ville han ud, så skulle vi elske, og så ville han sove.
Det blev bare værre. Da han begyndte at skrige, ville jeg tilkalde lægen.
-Vil du have kaffe? -Nej, det er sent. Jeg må gå nu.
Ellers fyrer Blue Bar mig.
-Tager du med? -Ja.
Farvel.
-Jeg er ked af det i aftes. -Hvad?
Ring til mig.
Farvel.
-Hvad ville du snakke med mig om? -Jeg har et spørgsmål.
Husker du den nat, kvinden blev myrdet?
Jeg troede, jeg havde set et maleri i lejligheden.
-...Men at det forsvandt. -Jeg husker det vagt.
-Har du en tændstik? -Nej.
Du sagde, maleriet måske forestillede noget vigtigt.
Og så talte du om hukommelsen og sandheden.
-Det var helt ubegribeligt. -Ja...
Jeg husker noget, men det er meget sløret.
Jeg kan ikke huske, hvad jeg ville sige.
Jeg vrøvlede sikkert. Jeg var jo plakatfuld.
Hør her, Marc.
Hvorfor stikker du bare ikke af?
Skal du absolut stikke næsen i alting?
Hvorfor irritere en galning, et sygt menneske?
Kun en galning kan have begået en så modbydelig forbrydelse.
Jeg synes faktisk om galninge. De tiltrækker mig.
De fascinerer mig på en morbid måde. Hør her...
Jeg ved, maleriet var der. Det er ikke noget, jeg har drømt.
Jeg føler, at det var vigtigt.
Det er blevet til en udfordring for min hukommelse.
En udfordring. Jeg udfordrer også mig selv.
Jeg taber hver gang.
Det er noget andet med dig.
Går det galt, mister du ikke blot udfordringen, men også livet.
Politiet har sat vejspærringer op.
Der er intet nyt om mordet på Helga Ulman
Politiet koncentrerer sig om en person, som et øjenvidne-
-har set forlade gerningsstedet.
Ifølge ubekræftede oplysninger i en avisartikel-
-kan øjenvidnet identificere den natlige gæst.
Carlo skal passe på. Indser de, at fyren er dygtig, bliver han fyret.
-Uanset hvem du er, så hjælp mig! -Det er mig. Hvad sker der?
Du undslipper aldrig.
Jeg slår dig ihjel før eller senere.
-Hallo? -Hvad sker der?
Der er nogen her... Han sagde, han ville slå mig ihjel.
-Lyt engang... vent! -Hallo?
Jeg er helt sikker. Det var denne plade, jeg hørte i går.
Så vidt jeg husker, sagde De, at Helga omtalte et børnerim.
Sangen kan være den udløsende faktor med hensyn til forbrydelserne.
Jeg følger min egen teori, som jeg mener at være rigtig.
Morderen lider af paranoid skizofreni.
En sådan person dræber i raseri, når han får en raptus.
Men til hverdag kan han fremstå som helt normal.
Når han begår mord, må betingelserne være af en art-
-som giver galskaben frit spillerum.
Det kan være et bestemt tidspunkt, en dag eller en påklædning.
Noget, som fremmaner billeder, som i fortiden-
-skabte rammerne for det udløsende traume.
Jeg vil fremføre noget mindre videnskabeligt-
-med hensyn til børnerimet.
Vi må ikke glemme, at Helga også nævnte et hus.
Jeg mindes at have læst en mærkelig bog for længe siden.
Husker jeg ret, hed den: "Vor tids genfærd og legender".
I bogen talte man om et hjemsøgt hus.
Ifølge naboerne hørte man somme tider dette børnerim fra huset.
Man antog, at der kunne være begået et mord derinde.
-Har De tilfældigvis bogen? -Desværre ikke.
Men De finder den antagelig i folkemindesamlingens bibliotek.
Vor tids genfærd og legender
Det skrigende barns hus
I et hus uden for Rom indtraf der noget mærkeligt.
En tidlig morgen hørte en jæger et barn nynne en sang inde i huset.
Pludselig blev sangen afbrudt af skrig og en klynken.
Men det mærkelige var, at huset viste sig at være forladt.
Nej, jeg har intet nyt ud over det, Bardi fortalte mig.
-Jeg har ingen adresse. -Hvad gør du så nu?
Jeg vil opspore bogens forfatter.
-Hun hedder Amanda Righetti. -Jeg skriver det ned.
Hvad fanden laver du!? Se dig for!
Skal telefonen absolut stå lige her?
Find Righettis adresse. Den kan være af stor betydning.
Hun ved, hvor huset ligger. Måske ved hun også andre ting.
Jeg ringer senere. Her er for meget larm.
-Hvad sagde du? -Find adressen... sig, det er løgn!
Det er den rene sauna!
-Glem ikke fuglene. -Bare rolig, signora Amanda.
Undskyld jeg spørger, men hvorfor omgiver du dig med fugle?
De holder mig med selskab. De imiterer alle lyde.
Det må være som at have en galning i huset. Jeg ville blive bange.
Farvel, Elvira.
Elvira!
Barnet... Huset...
Det er genfærdet fra huset!
Du har to muligheder:
-Enten flygter du til Libanon... -Eller også opklarer jeg sagen.
Hvor lang tid tror du politiet er om at finde mig?
-Tog du en taxa til Amanda? -Nej, jeg lejede en bil.
-Hvorfor er sædet ikke ordnet? -Det har jeg glemt.
-Du efterlod vel dine fingeraftryk? -Ja.
Kun en oversvømmelse som den i Firenze kan vaske dem væk.
Når de finder liget, sammenholder de aftrykkene med tidligere mistænktes.
Men til sidst kommer de til dig.
Det giver dig kun nogle dage. Det er ikke meget tid.
Sandt nok. Jeg begynder med at finde det her.
Sikke et smukt hus. Der er noget mærkeligt over det.
-Ved du, hvor det ligger? -Så ledte jeg jo ikke efter det.
-Hvordan vil du gribe det an? -Det siger jeg ikke.
Væggene har ører. Hvordan vidste morderen, jeg skulle derud?
Aner det ikke.
Næste gang siger jeg ikke et ord til nogen.
Du er utrolig! Og meget sympatisk.
-Du tror vel ikke, at jeg...? -Hør nu her!
Jeg vil bare beskytte dig. Du må ikke udsættes for fare.
Jeg lover at fortælle alt, så snart jeg ved noget.
Er det ikke på tide at droppe den åndssvage konkurrence?
Vi burde arbejde som et team. To hjerner tænker bedre end en.
Hvor er jeres hjerne? I kvinder kan slå os i armlægning-
-men det er manden, som har hjernen.
Er den feset ind? Omsider.
Vil du have en likør?
Jeg har Anisette, Sambuca...
-...Caffè Borghetti. -Har du noget mindre klistret?
-Whisky, cognac. -Det lyder bedre.
-Der er mere komfortabelt hos mig. -Måske.
-Men her har vi det også godt. -Ja, men der er bedre hos mig.
Godt. Så kører vi hjem til dig.
Hvem tror du, du er?
Hvor arrogant kan man være? Du er blevet forkælet.
Det er kun fordi, jeg ikke har en fyr lige nu. Det er kun derfor!
Pokkers! Gæt, hvad der er sket.
Jeg er sikker. Det er en Dracaena Indivisa, som vokser på Kanarieøerne.
Den er sart og tåler ikke kulde.
Vi har aldrig importeret den, men den vokser her og der.
-Nej, den har vi aldrig arbejdet med. -Tak.
-Nej, aldrig. -Ja. Jeg er helt sikker.
Det er længe siden. Jeg bestilte dem fra Kanarieøerne.
Desværre døde de fleste. Vores klima passer ikke træet.
Jeg bestilte derfor ikke flere.
-Hvem købte træerne? -Jeg må kigge på fakturaerne.
-Hvorfor er De interesseret? -Jeg er arkitekt.
Det er denne vej.
Spyt så den skide flaske ud!
-Jeg har ledt efter Dem! -Bliver maskinerne aldrig efterset?
-Jo, men de stjæler flaskerne. -Her vrimler med tyveknægte!
-Jeg beklager, dottore... -Jeg mente ikke dig, din idiot!
-Arbejder I over? -Ja, strejken er udskudt.
Ministeren gennemgår vores krav. men vi agter at besætte ministeriet.
-Hvad? -En sit-in strejke.
-Vi sidder i gården nogle timer. -Hvad var det, du ville sige før?
-Chefen vil tale med dig. -Fandens!
Hallo? Er det professor Giordani?
Jeg hedder Marc Daly. Jeg har noget vigtigt, jeg vil fortælle Dem.
Det vil være bedst, hvis vi kunne mødes nu.
Amanda Righetti er blevet myrdet.
Hendes højre pegefinger pegede mod væggen.
Det virkede unaturligt. Som om, hun ville pege på noget.
-Tror De, de har fundet liget? -Ja.
Måske er det her noget, De bilder Dem ind.
Men jeg tager derud. Man ved aldrig.
Jeg er kun opsynsmand. Huset tilhørte en Carl Schwartz.
-Hvor er han nu? -Han er død. Han var forfatter.
Han købte huset i 1968. Forinden havde det stået tomt i mange år.
Man sagde, det var hjemsøgt. Schwartz vidste ingenting om det.
Han havde sikkert også købt huset, hvis han havde kendt til spøgelserne.
-Hvem boede der tidligere? -Jeg kom først hertil i 1967.
Hvordan døde Schwartz egentlig?
Staklen faldt ud gennem et vindue.
Jeg fandt hende i morges klokken otte.
Jeg gør rent her hver dag. Jeg troede, jeg skulle dø!
Politiet afhørte mig i flere timer. De ville vide alt muligt.
Men hvad tror de, jeg ved?
-De hentede liget for lidt siden. -Stakkels Amanda.
-Hvem kan have myrdet hende? -Det må have været en galning.
-Hvor fandt man liget? -I badeværelset.
Det er denne vej.
Se alle blodpletterne. De er overalt.
Jeg gør rent og tager hjem. Jeg vil ikke være her alene.
Jeg skal lige have fjernet den blodplet.
Telefonen ringer.
Hallo? Hej, Francesca!
Hvordan tror du, jeg har det efter det chok?
Nej, de er kørt.
Ja, de tog liget med. Om de har afhørt mig?
Det varede en evighed. En af betjentene havde overskæg.
De sagde, jeg var et vigtigt vidne, som kunne hjælpe dem.
Jeg ved jo en hel del.
Ja, selvfølgelig fortalte jeg det.
Det er ikke færdigt endnu.
Bare rolig. Jeg tager bussen kl. 18.30.
DET VAR...
Hvad laver De? Hvorfor har De tændt for vandet?
-Jeg vil finde Amandas morder. -Ved hjælp af det varme vand?
Netop.
-Fandt politiet noget her? -Kun en dukke.
-Var det alt? -Jeg hørte, de snakkede om et barn.
Ja, selvfølgelig!
Et barn.
Det er korrekt. Et barn.
Min datter tager med Dem. Jeg har lidt travlt.
Aflever nøglerne, når det passer Dem.
Olga! Kom straks her. Fart på!
-Hvad er der? -Jeg forbød dig at gøre det igen!
Stik så af med dig!
-Hvad havde du gjort? -Ikke noget. Min far er lidt skør.
Farvel.
Tag du bare hjem. Jeg afleverer nøglerne senere.
Vær forsigtig. Der er spøgelser derinde.
-Hvilke spøgelser? -Alle taler om dem.
Farvel.
-Marc Daly? -Ja?
Der er De! De kom jo aldrig tilbage. Er der sket Dem noget?
-Nej. Jeg er på vej ud. -De har afbrudt strømmen.
Her bor jo ingen, så...
-Hvad er der sket? -Jeg fik lidt glas i hovedet.
Jeg sagde jo, De skulle passe på.
Giordani...
-Gianna? -Hygger du dig?
Meget morsomt. Jeg har allerede løst to krydsord.
Jeg kæmper med en svær gåde. Man har fundet Giordani myrdet.
Naboerne hørte hans skrig og ringede efter politiet.
-Hvad er der sket? -Det er bare en skramme.
Jeg ved ærligt talt ikke, hvad jeg skal gøre nu.
Den skiderik ved jo på forhånd, hvad vi laver.
Hvor skulle jeg flygte hen?
-Til Libanon. -Netop.
-Desværre lider jeg af flyskræk. -Du skal ikke være bange.
Er du først lettet, kommer du ned igen på en eller anden måde.
-Kunne vi ikke køre til Spanien? -Vi to?
-Må jeg tage med? -Ja, hvis du har lyst.
Selvfølgelig har jeg lyst. Vi tager på en rigtig ferie.
Hav, sol, fest, flamenco... Det lyder godt, ikke?
Det var mit forslag. Jeg er på randen af et sammenbrud.
Vent! Det nytter ikke at snakke mere om det.
Lad os ikke spilde tiden. Tag hjem og pak kufferten.
Jeg kommer tilbage om en time. Vi må hellere leje en bil.
-Min bil er ikke til langture. -Jeg ved det.
Du er fantastisk!
Og hvem er så det her?
En gammel kæreste. Hun hedder Carol.
-I Rom? -Hun er amerikaner, men bor i Paris.
Er det en vamp, du vil have? Du er til oversexede kvinder?
Bye-bye!
Godaften. Det her er Marc Daly, signora.
-Ingeniøren! -Nej, pianisten.
-Træffer jeg Carlo? -Nej, han er lige gået ud.
Men kom dog over og vent på ham.
Jeg skal sige dig, jeg har været skuespiller engang.
-Hvad sagde du? -Ikke noget. Farvel.
Hvordan kunne jeg overse det?
Er taget til Via Susa nr. 24. Marc.
Jeg havde ret. Vinduet er væk.
Godt.
Glem alt. Det er for sent nu.
-Hvad skete der? -Jeg fandt din seddel og tog herud.
Jeg så et rødligt lys i et af vinduerne.
Du var besvimet, da jeg fandt dig. Flammerne nærmede sig.
Du var heldig. Du kunne være endt som en grillkylling.
Fandens! Nu er alt væk. Liget...
Det tilmurede rum. Tegningen på væggen.
Via Susa nr. 24. Jeg hedder Gianna Brezzi og er journalist.
Ja, selvfølgelig haster det!
Er det brandvæsenet? Jeg ringer angående en brand på Via Susa nr. 24.
Hvilket telefonnummer? Hvad er Deres nummer?
8314726. Skynd jer. Branden har godt fat.
Jeg vil vide, hvad der skete.
Det var vel spøgelserne...
Hvem har givet dig tegningen? Du kan ikke have lavet den selv.
Du kan ikke have set motivet. Hvem gav dig tegningen?
Lad hende være. Hun har selv tegnet det. Hun er talentfuld.
De skulle se, hvad hun kan med dyr. Hun drages af det makabre.
Sikkert. Men det her har hun ikke fundet på selv.
-Der var et magen til i huset. -Jeg så det i skolen.
Dygtig pige. Hvem havde lavet tegningen?
Jeg skulle gøre rent i arkivet som straf. Der er mange tegninger.
I mappen fra 1950'erne lå der en tegning som den her.
-Hvor ligger skolen? -Jeg går på Leonardo da Vinci.
-Der må være millioner af mapper! -De er inddelt efter år og emne.
Se der.
Skoleåret 1951/52
-Hvad er der? -Hørte du det ikke?
-Nej. Hvad var det? -Jeg ved det ikke.
Jeg kan ikke beskrive det.
Fortsæt bare. Jeg går ud og ser efter.
-Vi fortæller politiet, hvor vi er. -God idé.
Gianna...
Gianna? Gianna!
Gianna?
Hjælp mig, Marc.
Gianna...
-Gianna... skat. -Marc...
Så, så...
Alt det her for en skide artikel!
-Ved du, hvem det var? -Ja, det gør jeg.
Jeg fandt tegningen.
-Fik du det? -Ja, navnet står over døren.
Prøv ikke at gemme dig!
Det tjener intet formål.
Jeg ved allerede, hvem du er.
Jeg så dit navn på tegningen.
Carlo...
Jeg kom for sent. Undskyld.
Hvad vil du gøre nu?
Jeg er nødt til at dræbe dig, men jeg har ikke lyst til det.
Jeg synes godt om dig.
Men jeg har intet valg.
Jeg sagde jo, du skulle blande dig udenom.
Jeg sagde, du skulle pakke din kuffert og rejse væk.
Hvorfor lyttede du ikke til mig?
Du er dum og stædig.
Det hele er din skyld.
Men du ville ikke give slip.
Hvis du havde holdt dig væk...
Det her skal du få betalt.
-Han ville dræbe dig. -Der er han! Han løber mod muren!
Hun overlever. Hun vågner i morgen. Operationen var besværlig.
Men den gik godt, og hun er stærk.
Nej...
Det er umuligt.
Han var jo sammen med mig, da Helga blev myrdet.
Han så jo morderen. Det kan ikke have været Carlo.
Han har intet med det at gøre. Men hvorfor?
Måske forsvandt maleriet, fordi det forestillede noget vigtigt?
Du aner måske ikke engang, hvor vigtig det var?
Vigtig... Vigtig... Maleriet.
Et spejl.
Jeg store idiot! Det var jo kun et spejl.
Der var ikke noget maleri.
Jeg så et spejlbillede.
Jeg så morderens ansigt!
Fanden ta' dig!
Det er din skyld, at min søn døde. Han havde ikke gjort noget.
Nej!
Han ville bare beskytte mig.
Han havde aldrig gjort nogen fortræd!
Hvad ved du om, hvad der skete?
Bare rolig. Der sker dig ikke noget.
-Jeg tager med på klinikken. -Nej.
Jeg sagde, jeg ikke ville tilbage. Det ved du godt.
Du kan ikke tvinge mig.
-Det er til dit eget bedste. -Nej.
Nej!
Nej.
Oversættelse: Henrik H. Jensen Primetext International AB